-Pappa, der! Vi kjørte på den! -Nei da. Kom an.
-Hvor er han? -Hør. Der borte. Ser du den?
Der borte. Gå bak den.
-Har'n! -Xan, her!
Sakk farten!
Hva er det?
Hvordan havnet du her, småen? Han skjelver som et aspeløv. Ser du?
-Tror du at han er på villstrå? -Ja. Ser du mora?
Nei.
Jeg tror du har rett. Kom her.
Ta ham.
Hei på deg.
Er han sulten?
-Hva i all verden gjør du? -Se og lær, min venn.
lskrem her, blomst på toppen. Tåteflaske.
-Vær så god. -Takk.
Vilter krabat.
Han drikker!
Det ansiktet, med svarte striper... Du vet hva det betyr.
-En gepard! -En gepard, ja.
Verdens raskeste dyr. Fra 0 til 60 km/t på to sekunder.
-Den er raskere enn Porschen din. -Kanskje.
-Syns du at vi skal beholde ham? -Ja.
Hvorfor ikke? Hvor skal han ellers gjøre av seg?
Xan, vi kan ikke beholde ham for alltid.
Akkurat som mor og jeg ikke kan beholde deg.
En dag drar han tilbake til den verden han kom fra.
Mamma!
-Få den vekk! -Mamma, kom! Monsteret tar pappa!
Redd dere selv! Den river meg i fillebiter!
Ikke klor meg, ditt fæle dyr! Å, hallo.
Hallo.
-Se hva vi fant. -Og hvem er dette?
Det var nære på.
-Ikke nært nok. -Jeg ble nesten revet i filler.
Ser du hva vi fant?
Godt jeg ikke er mora hans. Jeg ville vært fra meg over å miste ham.
Hei, sexy, hjem til deg eller meg?
-Pappa? -Xan!
Hva har jeg sagt om å lære den fuglen tvilsomme fraser?
Se opp.
Vent!
Nå!
I Afrika heter det seg at når du gir noen et navn, blir de ditt ansvar.
Et passende navn skal avspeile de viktigste egenskapene -
- og lede den det gjelder mot det liv som passer seg.
Jeg prøvde forskjellige navn på den, som Fuzzy, Spots og Speedy, -
- men syntes ingen passet.
Han ble en del av hverdagen vår og gjorde seg kjent med alt på gården.
Jeg tror han begynte å føle at den tilhørte ham også.
Så kom mamma på Duma, som betyr gepard på swahili.
Vi syntes det klang ganske bra, så da ble Duma vårt ansvar.
-Hvor fort går den? -Ikke bekymre deg for det nå.
Bare tenk på hvordan du starter den.
Du gir litt gass, bare litt.
-Press ned denne. -Er det giret?
Ja. Ett ned, fire opp, greit? Legg hånda på det.
Slipp opp.
Sånn, ja. Kjenner du det? Du liker det, hva?
Hold deg fast.
Vil du kjøre fort? Legg hånda oppå.
Slipper du for fort, hopper den, og det vil du ikke.
Strekk den dit. Strekk den. Bra.
lgjen. Det er bra.
Én gang til. Stramt.
Forsiktig.
Undervurder aldri hva du kan få til med ståltråd.
Det ble bra, hva?
Hold den opp!
Se på ham!
Pappa!
Det virket helt umulig at pappa kunne komme ut for noe.
Før han ble sjuk lot han aldri noe stoppe seg.
Han så alltid positivt på ting.
Mamma og jeg passet gården mens pappa var på sykehuset.
Legen sa at han kom seg fort og at alt ville ordne seg.
La oss gi på litt, Duma! 50 km/t!
-Kom an, Duma! -Der er han!
Så elegant. Kom an, Duma!
Vi kjører i 60! Nå løper han forbi oss!
70!
Jeg mistet hatten!
80!
90!
Løp, Duma!
100!
Av for stor lyst til å leve, av håp og frigjort frykt
Vi takker i takknemlig glede de guder som gjør det trygt
Ta en pause etter hver linje.
Les det som om du synger en sang. Klangen i ordene er melodien.
For intet liv lever for alltid, døde menn gjenoppstår aldri
Men selv den sakteste elv bukter seg trygt til havets kyst
Mamma?
Beklager.
-Har du plass til meg? -Klart det, pappa.
Vi må snakke om vennen vår. Han er nesten fullvoksen.
-Men Duma er... -Hysj.
Han blir for gammel til å overleve i frihet. Duma må leve det liv han ble født til.
-Så vi må bringe ham tilbake nå. -Han vil ikke være vill.
Det kan ikke du bestemme for ham. Han er et vilt dyr, vet du.
Villskapen er noe -
- som han har i seg uten å vite det. Han har det i kroppen. I blodet.
Som et minne. Slik som jeg vet at jeg hører til her, på bestefars gård.
Det er nesten ingen geparder igjen. Hvor skal han gjøre av seg?
Vi er her, ikke sant?
Og så helt opp dit...
Vi fant ham her.
Og i nord og vest er det fjell.
En liten dal.
Elva. Det er masse springbok og gaselle der.
Rene himmelen for en stor katt. Jage, felle, bite. Hvor vanskelig er det?
Jage, felle, bite.
Du og jeg kjører ham dit i neste uke. Vi telter og prøver fiskelykken litt.
Det blir bare lekkert. Slipper ham fri.
Hva har skjedd? Hvor er pappa?
Xan, vennen, det blir noen forandringer.
Hvilke da?
Jeg må leie ut gården.
Vi skal vel fremdeles bo i huset?
Nei, vi flytter inn til byen for å bo hos tante Gwen.
-Jeg må få meg en jobb. -Hva med Duma?
Duma får også et nytt hjem. Et stort reservat med masse plass.
-Jeg kan kun forsørge oss hvis vi... -Det var ikke det pappa ville!
Xan!
Faren din og jeg diskuterte dette. Det er det eneste vi kan gjøre.
Det er det eneste fornuftige å gjøre.
Jeg vet at dette er skremmende. Jeg vet at det ikke blir lett.
Vi kan klare dette hvis vi holder sammen, Xan.
Takk for at vi får bo hos deg, Gwen.
Ikke tenk på det.
Mannen fra reservatet kommer om en dag eller to.
Xan, vent.
Bare se deg om og orienter deg i dag. De ungene kan ikke noe som du ikke kan.
Vil du være en vinner? Lidenskap, lidenskap, glød!
Dagen er reddet.
Så hva har vi her? Vinnere eller tapere?
-Vinnere eller tapere? -Vinnere!
Riktig. Bombardering. Ett treff, så er du ute.
Jeg drar og henter Xan. Ikke vær redd, han er så snill, så.
Ha det.
Hallo, frokost.
Bissevov!
Det fins mange teorier om hvordan de gamle egyptere bygde pyramidene.
Noen tror de brukte slaver eller ukjent maskineri.
Jeg tror de brukte vann.
De kan ha gravd kanaler, og så flyttet de store tunge steinblokkene med tau.
-Unge mann, hvor har du tenkt deg? -Ut dit.
Ingen forlater klasserommet mitt uten tillatelse.
Vær stille! Stille!
Duma?
Duma, er du her inne?
Duma, er det kjæresten din?
-Gi meg den. -Den er min!
-Den er fin. -Faren min ga meg den.
Og du skal gi den til meg, eller betale meg for å la deg beholde den.
Løp!
Godt gjort. Kom, Duma.
Kom deg vekk, gutt!
Xan!
Kom her!
Kom, så stikker vi herfra!
Vi må reise langt.
Hjem. Slik pappa sa.
Vi startet her, og dro opp hit.
Det må være saltslettene.
Så...
Vi har en lang reise foran oss.
Skal vi fortsette?
Ja, det syns jeg også.
Det måtte skje før eller senere.
Men jeg håpet det skulle skje senere.
Vet du hva "vill" betyr? Tenkte meg det.
Hva er det du holder på med?
Hva gjør du? Hører du hva jeg sier?
Jeg skal sørover. Har du problemer med det?
Ja. Vi skal vestover.
"Vi"? Hvem flere enn du?
Kompisen min og jeg.
-Har du vann? -Kanskje.
-Hva har du? -Motorsykkelen.
Jeg kunne la deg få sitte på.
Så du er tørst?
Hold an! Jeg sa ikke at du kunne gi vann til dyret ditt.
Jeg har ikke nok.
-Virker denne her? -Hvis du har bensin.
Opuno Kjadi Ripkuna. Og du?
Xan. Takk for vannet.
En øremaki. Hvordan havnet den her?
På samme måte som meg: For mange feil veivalg.
Mashaka. En bråkmaker.
Vet du at det ligger ei stor elv kanskje fem dagsmarsjer herfra?
Men for å komme oss dit må vi ha mat.
Så hvilket av dem?
-Hvilket av dem hva da? -Hvilket av dem spiser vi først?
Du skjønner, for at vi skal overleve, må vi spise dem.
Ta det rolig. Vi har noen dager på oss før vi må ta den avgjørelsen.
SAVNET: Xan, en 12-årig gutt er savnet fra Sunnighill barneskole.
-Forklar idéen for meg. -Finn mer trevirke.
Den katten din glor sultent på meg. Hvor har du lært dette her, gutt?
Pappa lærte meg det.
Vent på meg. Vis meg hva du har tenkt å lage.
-Opp med det! -Ja visst! Fytterakkern!
Fort!
Fyll seilet!
Hold fast!
Fytterakkern!
Xan, se!
-Si adjøss, Xan. -Adjøss, fly!
-Hallo, elv! -Styr til høyre!
Xan, vi kommer til å leve!
-Vi må ha vann! -Ta det rolig, det finner vi.
Hva sa jeg?
Nå har du sjansen, gutt.
Du husker hva pappa sa: Jag, fell, bit. Du klarer det.
Kom.
Duma! Kom an, gutt.
Kom.
Ta ham!
Ja, den geparden din er en stor jeger. Jeg er imponert. Han fanget et egg.
Geparden din kommer ikke til å overleve lenge her ute.
Du kunne bygge deg hus for det den er verdt. Du kunne bygge mange hus.
Du kunne kanskje kjøpe deg en fin bil. Med dvd.
Du selger ikke en venn.
Rikfolk kjøper dyr som ham daglig. Betaler en formue.
Dyrehandel, vet du. Selger videre til dyrehager og sirkus.
Og så tjener de enda mer.
Hvor skal du, gutt? Vet du hvor du skal hen?
Pappa og jeg fant ham her.
-Så du har tenkt å krysse Okavango? -Ja, og så?
"Ja, og så?" Det er et sted med mange tenner.
Et sted der folk dør.
-Jeg er ikke redd. -Vær lur.
Vær redd.
"Jeg er ikke redd. " Dum gutt, som ikke vet noen ting.
Du kan ende opp i ei løvevom.
lld er det eneste som skremmer dem.
Jeg vet hvor det stedet er. Jeg kan ta deg med et stykke på veien.
Men så må jeg sørover igjen. Vil du det?
Greit.
Jeg følger deg ikke helt fram, bare et stykke på veien.
Kom nå, gutt.
Hvem er de?
Mennesker som aldri ante at de skulle dø her.
Det kryr av sinte ånder på dette stedet.
Det ligger en historie bak dette.
Jeg er ikke sikker på om jeg vil vite den.
I de rette hender kan denne drepe hva som helst.
Kom her. Kom!
Gjem deg!
-Hvem er det? -Onde folk!
Inn her!
Kom, Duma.
Vi må videre. Det er bare sand her. Jeg kan ikke se noen ting.
Kom her! I skjul!
Vet du hvordan han fikk de svarte stripene i ansiktet?
Det sies at de skal dempe lysskjæret fra sola når de jakter på dagtid.
Det var en gang en hunngepard som var så glad i ungen sin. Men én dag -
- ble den borte.
Hun lette og lette og hun kalte og kalte på den...
Og hun gråt så lenge og så stritt -
- at tårene lagde svarte striper nedover ansiktet.
Ansiktet ble stripete for all ettertid av all gråten.
Et ærlig våpen, om noe sånt fins.
For en skikkelig kriger.
Et våpen du kan møte fiender med og vise mot med.
Ansikt til ansikt.
Det er gravd ut mye diamanter her. Jeg vet at de ikke fant alle sammen.
Jeg pleier alltid å lete.
En dag har jeg hellet med meg og blir rik.
-Vent her. -Jeg vil videre.
Jeg skal bare ta en kjapp titt, så kommer jeg.
Gruva er gammel. Det kryr av stinkende, gamle gjenferd her.
Nå har vi sjansen. Vi stikker. Kom an, gutt.
Rip!
Jeg skal få deg ut! Hold ut!
Jeg prøver, Rip!
Gudskjelov for deg, Xan!
Gudskjelov for deg!
Vi er i live. Dette er ikke mye. Grav det vekk!
Hvorfor stopper du?
Hvor fører du oss hen?
-Jeg fører deg dit du vil. -Nei.
-Du fører oss nordover, ikke vestover. -Jeg fører deg mot fjellene.
-Dette er veien til byen og politiet. -Hva snakker du om?
-Du vil få belønning for meg, selge Duma. -Hva får deg til å tro sånt?
Jeg fører deg nordover og så vestover. Hvis du går rett vestover...
Du prøver bare å skremme meg. Du vil overlevere meg til myndighetene.
-Du får gå din vei, så går jeg min. -Xan, hvor skal du?
Kom tilbake! Du kan ikke gå fra meg sånn!
Kom tilbake, Xan!
Xan, kom tilbake!
-Jeg vil ikke han skal følge etter oss. -Du kan ikke bare gå fra meg her!
Vi må krysse elva i morgen.
Vi klarer oss bedre uten ham.
Kom an, Duma!
Du blir ikke våt.
Fort!
Så bli der, da, for vi drar.
Hva skjer?
Duma!
Duma, fort - opp av vannet!
Kom an, Duma!
To kjappe katter, hva?
Mashaka. Kom her.
...fare for tordenstorm pga et lavtrykk -
- som beveger seg fra kysten og inn i landet.
Tilbake.
Løp!
Nei, Duma! Vent!
Å nei...
Duma!
Duma?
Duma!
Duma?
Mashaka!
Hva skjedde?
Du fant Duma.
Ja, han hadde gått i ei ulovlig felle. Du lå i ei vortesvin-grop.
Bedre enn å ligge i ei løvevom, hva?
Jeg er lei for det jeg gjorde. Det var galt.
Men du hadde rett. Jeg tenkte på pengene jeg kunne få for dere begge.
Jeg hadde store planer, Xan.
Jeg reiste fra landsbyen min, kona og barna for å bli stor mann.
Jeg dro til storbyen for å bli rik.
Men jeg fikk ikke jobb. Og snart var jeg en liten mann som gjorde små ting.
Jeg havnet i største fengslet du har sett. Det er et sted jeg aldri vil tilbake til.
Mora mi hater meg sikkert. Fordi jeg forlot henne.
Mødre slutter aldri å elske barna sine.
Hva vet du om mødre?
Jeg er far.
Dette er middag.
Denne veien!
Fort! Han har ham!
Det blir ikke mat på oss i kveld.
Den maten blir lett å få tak i.
-Kanskje. -Har du noen forslag?
Ja.
-Den eneste blå jeg har sett. -La meg fininnstille det.
-En dronningbrystet dunhale. -Det er vel dunbrystet den heter?
Du tar feil, den er rød.
Du tar helt feil. Det er en afrikansk rødøyet bulbul.
-Er du klar? -Ja.
Ringen rundt øyet skiller den fra den svarttoppede Cape-bulbulen.
Du tar feil og jeg har rett.
Nei, jeg snakker om en vadefugl.
-Jeg ser ingen ting. -Har du kontaktlinsene på?
Hjelp meg! Den bet meg!
-Den bet meg! -Hva bet deg?
Denne!
Det er en svart mamba!
Sånn ja, gutt! Spis!
Du vil nå langt, Xan. Bare du holder deg unna fengsel.
Jeg vil at du skal ha disse.
-Hva er det? -For at du hjalp meg.
-Nei, jeg kan ikke ta imot. -Jeg vil at du skal ha dem.
Jeg vil ikke ha dem. Du skjønner ikke. Folk dør for de greiene der.
-Jeg kan ikke ta imot. -Nei vel.
Da havner de i vannet. 5... 4...
-3... 2... 1... -Greit, greit.
Jeg kommer nok sikkert til å hjelpe deg minst én gang til.
Jeg skal ta vare på dem.
Se. Ser du disse?
Disse fine, små steinene...
Jeg fant dem da jeg måtte grave meg selv løs.
Husker du?
Det er i orden. Ta dem.
Jeg vil du skal huske din venn Ripkuna.
Jeg skal huske deg, Rip. Men jeg håper du vil huske meg. For nå tar jeg farvel.
Xan?
Xan, hva skal det bety?
Våkn opp, Xan!
Ikke gjør sånt! Ikke morsomt! Jeg dreper deg selv. Dumme radmagre gutt!
Liksom!
Hva er det for lyd du lager?
Når to geparder leter etter hverandre, lager de den lyden.
Løver. Ikke lenge siden.
Kom an, Duma. Du er egoistisk.
La ham være.
Husk at det var det du ønsket. Han er kjøtteter av instinkt.
Alt i orden.
Bestefar tok meg med hit da jeg var yngre enn du er nå.
De gamle, de snakker til meg.
Jeg ser hvordan de levde, hva de fryktet, hvem de elsket.
Deres verden er borte, -
- men vi er ikke så veldig forskjellige.
Ingen kommer hit lenger.
De er alle sammen glemt.
Jeg er ikke noe bedre selv. Jeg vet ikke om min egen far lever eller ei.
Faren min...
Han døde nylig.
Hvordan kan noen bare forsvinne sånn?
For alltid?
Jeg ville vært sint selv.
Vet du, Xan, folk vandrer når de er rede til det, -
- ikke når du er det.
Vi er alle bare reisende på samme elv.
Besteforeldre, foreldre, sønnene og døtrene deres.
Vi har alle vår tid på elva. Vi bare...
Vi gjør det vi kan før vi blir borte.
Dette er din tid, Xan. Dumas.
Og min.
Vi er ganske snart der Duma skal være. Deretter...
Da oppsøker jeg familien min, og ser om de vil ta imot meg eller ei.
Og du kan oppsøke mora di.
Faren din er død for henne også.
Alt er forandret. Det er ikke det samme.
-Det er annerledes. -Der har du det, Xan.
Forandring. Det er det som skjer. Hele tiden.
Den lille gutten som dro hjemmefra er ikke den lille gutten som er her nå.
Ser du?
Forandring.
Xan, ser du? Over den klippen, i juvet.
En landsby. Min landsby.
Xan, stopp.
-Hva er det? -Tsetsefluer!
Gjør som jeg sier. Vi må løpe.
Vent!
Nå får du puste!
Rip? Hva er i veien?
Beklager, Xan. For lenge siden ble jeg veldig syk av tsetse. Alvorlig.
Svært alvorlig.
Nå må vi skynde oss.
Ild. Vi må nøre opp et bål.
De ser oss. De kommer! Ned med deg!
-Det fatner snart. Litt høyere. -Ja.
Det er for vått.
-Hold det opp! -Jeg klarer ikke. Hendene duger ikke!
Jeg har det!
Se, de er fremdeles tørre.
Easy come, easy go. Brenn dem.
Ja, Xan.
La dem brenne.
Duma, du må bli her.
Rip, hold ut. Jeg skal hente hjelp.
Hallo? Er det noen her?
Vennen min er syk! Dere må hjelpe meg!
Duma!
Rip! Ripkuna!
Ripkuna!
Otorno.
Ainu.
Melika.
Jeg er lei for det.
Xan, hils på familien min.
Dette er Ainu.
Otorno, sønnen min.
Melika, kona mi.
Jeg sa at vi har vært på en lang reise sammen.
At du er en villkatt av en gutt.
At vi er en familie. Alle vi.
Duma!
Duma?
Han er et vilt dyr, vet du.
Villskapen er noe han har i seg uten å vite det. Han har det i blodet.
Som et minne.
Du og jeg kjører ham dit i neste uke. Vi telter og prøver fiskelykken litt.
Det blir bare lekkert. Slipper ham fri.
Hei på deg. Du klarte det.
Funnet deg en kompis og greier.
Ta godt vare på deg selv.
Jeg kommer til å savne deg.
Det fins visse ting du vet uten å vite det.
For Duma var det villskapen. For Rip var det familien.
For meg var det pappa.
Alt det han var, alt han trodde på, det er nå en del av meg.
Jeg brakte Duma hjem, men han brakte meg et sted også.
Da jeg fant Dumas hjem, brakte det meg også hjem til mitt, -
- og viste meg at kjærlighet ikke forsvinner med tiden, -
- eller når man bor andre steder eller når noen blir borte.
Slik var det med meg og Duma.